Tekstityksen versionumero: 1.1 Päiväys: 22.04.2009
Suomennos: Newton, myttyli, Otukka, zippi, Matti_, sami83fin, -
Warheart, DickJohnson, Superhero, Merisiili^, odefix, Alpoika
Oikoluku: Otukka
Jo aikojen alusta lähtien, tarinankertojat ovat lumonneet yleisön sanoillaan.
Mutta on olemassa harvinaisempikin lahja.
On henkilöitä, jotka ääneen lukemalla, -
pystyvät herättämään tarinan hahmot eloon.
Ulos kirjoista omaan maailmaamme.
Nukahda, kultapieni.
- Ehkä tämä auttaa. Luen hänelle. - Hän on liian nuori.
- Eikä ole. - Lue se minulle.
"Olipa kerran pieni tyttökulta, -
jota kaikki rakastivat, -
mutta erityisesti hänen isoäitinsä, joka antoi tytölle aivan mitä tahansa.
Kerran hän sai isoäidiltään pienen, punaisen samettihilkan."
Mitä tuo oli?
Mikä?
En tiedä. Ei mikään.
"Punainen sametti sopi tytölle niin hyvin, -
ettei hän suostunut käyttämään mitään muuta.
Joten häntä kutsuttiin pieneksi Punahilkaksi."
Useimmat näistä Velhokielistä, kuten heidät tunnetaan, -
pitävät kykynsä salaisuutena.
Mutta jotkut heistä eivät edes tiedä lahjastaan -
ennen kuin on liian myöhäistä.
MUSTESYDÄN
KAKSITOISTA VUOTTA MYÖHEMMIN - Onko tämä oikea suunta?
- Seuraavasta vasemmalle. - Oletko varma? Luulen, että ajoimme sen ohi.
Kuka on kuski? Sinä. Kuka lukee karttaa? Minä.
- Olenko joskus ohjannut meidät harhaan? - Et.
Katso, Isojalka.
Hei! Käänny vasemmalle.
Antikvaarisen kirjakaupan pitäisi olla tämän kadun päässä, -
- aukion oikealla puolella. - Hyvä.
Miksi jokainen kirjakauppa, jossa käymme on tuhat vuotta vanha?
Emmekö voisi mennä kauppaan, joka myy kaakaota ja kirjoja, jotka ovat uusia?
Mitä kaltaiseni kirjansitoja tekisi uudessa kirjakaupassa?
- Rakastan vanhoja kirjoja. Kuluneita sivuja... - Sidontaa, nahkakansia...
Tästä minä pidän.
- Ehkä löydät sen täältä. - Minkä?
Kirjan, jota etsit.
- En etsi mitään tiettyä. - Luuletko, etten ole huomannut?
Et ikinä lähde kirjakaupasta tarkistamatta joka nurkkaa ja hyllyä.
- Enkö? - Et, petyt jokainen kerta.
Joskus silmäsi ovat jopa hieman punaiset.
Koska vanhat kirjat ovat pölyisiä.
- Katso, Salapoliisi Harriet. - Menen sisälle. Tuletko mukaan?
- Salainen puutarha! - Tai sitten voit jäädä tänne.
Iltapäivää. Nimeni on Mortimer Folchart.
Kuuluisa kirjatohtori. Saavuit juuri oikeaan aikaan.
Katso tätä kirjaparkaa. Luuletko, että sen voisi pelastaa?
- Ennuste on hyvä. - Loistavaa.
Melkoinen kokoelma.
- Katsele ympärillesi, jos haluat. - Kiitos.
Hyvät, viisaat silmät.
Mitä sanoisit, jos kutsun sinua Uljaaksi Mustaksi?
Capricornin miehet etsivät Tomusormea väärästä paikasta.
- Aarresaaren lounaispäädyssä. - Hän ei poistunut kylästä.
Hän ei ole edes yrittänyt sitä.
Tomusormi oli Bastan talossa.
Mikä tuo on? Se tulee vuorilta. Se on jonkinlainen peto.
Tomusormi.
Se ei pidä silittämisestä.
Sinun pitäisi olla varovaisempi. Sen nimi on Gwin.
Tiedän, että se näyttää söpöltä, -
mutta tiedäthän mitä sanotaan? Moni kakku päältä kaunis.
Niin tiedän. Tiedän myös, mitä sanotaan tuntemattomille puhumisesta. Anteeksi vain.
En ole tuntematon, Meggie.
Et muista minua. Tapasimme vain kerran kun olit pienii.
Mutta en ole tuntematon.
Hei, Velhokieli.
Keskustelin juuri tyttäresi kanssa.
Odota minua autossa, Meggie.
Kaikki on hyvin. Hän on ystävä. Mene nyt!
Lähdetään pienelle kävelylle.
Olen etsinyt sinua.
Olen jo vuosia ollut askeleen perässäsi.
Odottanut, että löydät etsimäsi.
Kerro mitä haluat.
Haluan, että korjaat vääryydet, jotka aiheutit yhdeksän vuotta sitten.
Ja varoitan sinua. Capricorn tietää missä asut.
Hänen miehensä odottavat teitä kotonanne.
- Hän haluaa, että luet hänelle. - Ei onnistu.
En lue enää ääneen.
Luuletko, että sinulla on vaihtoehtoja, jos hän löytää sinut?
Voisin auttaa teitä piiloutumaan, mutten tee sitä.
Ellet lupaa lähettää minua kotiin. Olen ollut täällä liian kauan.
Lähetä minut kotiin, Velhokieli.
- Lue minulle. - Olen pahoillani, en voi auttaa sinua.
Se on liian vaarallista. Sitä ei voi hallita.
Jos et auta minua, löydän jonkun, joka auttaa.
- Anna kirja minulle. - Mikä kirja? Ei minulla ole mitään kirjaa.
- Eikö sinulla ole sitä? - Ei.
Etsin sitä kaikkialta. En ole löytänyt sitä.
Mitä laukussa on?
Löysitkö viimein yhden? Eikö olekin outoa?
Eikö olekin hassua, että ilmestyn tänne nimenomaan tällä hetkellä?
Elämässä on aikoja, jolloin tähdet vain järjestäytyvät.
Tämä ei ole sellainen!
Isä!
- Mitä tapahtuu? - Käskin sinua pysymään autossa. Juokse!
Äkkiä sisään.
Käynnisty nyt.
Seis! Yritän auttaa sinua.
- Mitä sinä teet? Älä koske siihen. - Tahdon nähdä kirjan.
- Et saa koskea siihen, ymmärrätkö? - En ymmärrä. En lainkaan.
Mikä tuo kirja on? Miksi se outo, arpinen mies tahtoi sen?
- Miksi hän sanoi sinua Velhokieleksi? - En voi kertoa.
- Sinun täytyy. - Ei, minun täytyy suojella sinua ja äitiäsi.
Äitiäni? Miten hän liittyy tähän?
Meggie, älä...
Minua pelottaa, Mo.
Meggie, minä huolehdin sinusta.
Olen aina huolehtinut ja huolehdin jatkossakin.
- Kerro ainakin, mihin olemme menossa. - Italiaan.
Isotätisi asuu siellä. On hyvin tärkeää, että pääsemme sinne.
Meggie, kiltti. Älä kysele enempää.
ÄLKÄÄ KUVITELKOKAAN TUHLAAVANNE AIKAANI. MENKÄÄ MUUALLE!
- Onko isotätini ystävällinen? - Pidät hänestä varmasti.
Voisitteko lakata soittamasta sitä hiivatin kelloa!
- Jonkin ajan päästä. Hänet täytyy oppia tuntemaan ensin. - Selvä.
- Mitä? - Elinor.
Voihan Thomas Hardy sentään.
Olen todella iloinen, että olet vihdoin palannut, Mortimer.
Kirjani kaipaavat kipeästi korjausta.
- Älä huoli. Hoidan asian. - Älä leiki ruualla. Et ole enää pikkulapsi.
Hänhän on yhtä ohut kuin saippuakupla.
Hän muistuttaa minua äidistään.
Eikä vain avatessaan suunsa, jos hän tekee niin. Siitä puheen ollen...
Emme ole kuulleet hänestä, jos sitä tarkoitat.
Ei sen väliä. Kasvoin ilman äitiä, eikä se vahingoittanut minua mitenkään.
Minun äitini lähti yhtenä päivänä safarille eikä koskaan palannut.
Sukumme naisilla on tapana tehdä niin, lähteä seikkailuihin.
Minä tosin mieluiten pysyn paikoillani. Mutta äitisi...
Hän halusi jotain todellista.
Äitini tahtoi minut. Ja yhtenä päivänä hän oli poissa, ilman selityksiä.
- Kutsutko sitä seikkailuksi? - Kutsun sitä hylkäämiseksi.
- Hienoa, Elinor. - Se on totuus.
- Äiti ei hylännyt meitä. - Ei niin.
Mitä hänelle sitten tapahtui?
- En ole enää lapsi. Olen jo kasvanut isoksi. - Melkein.
Tarpeeksi kuullakseni tärkeimmästä minulle tapahtuneesta asiasta.
Luuletko, etten ole tajunnut miksen käy tavallista koulua?
Ja miksi jatkuvasti matkustamme paikasta toiseen?
Olet etsinyt äitiä kaikki nämä vuodet.
Ja sitä kirjaa, mutten ymmärrä, miten ne kaksi...
- Meggie. - Sinun pitää kertoa minulle jotain.
- Kirjoitan hänestä joskus. - Todellako?
Keksin tarinoita...
Keksit tarinoita? Tiedäthän, etten tahdo sinun tekevän niin?
Mutta minun täytyy.
Ihan kuin sanat toisivat hänet takaisin.
Niin.
Kirjoitettu sana.
Se on voimakas asia. Sinun on oltava varovainen.
Luuletko, että näemme häntä enää koskaan?
Toivon niin, Meggie.
Toivon niin.
Pois sen vitriinin luota! Kolme askelta taaksepäin!
Mitä sinä teet? Tämä paikka ei ole lapsille.
- Luulin tehneeni sen selväksi. Ulos, nyt. - Anteeksi, etsin vain lukemista.
Onko tuo nenänjälki? Onko sinulla aavistustakaan -
kuinka arvokas tuo käsikirjoitus on?
- On. - Tiedät vai?
Se on persialainen, eikö totta? Sen näkee noista -
vaaleanpunaisista ja sinisistä väreistä, ja kultaisesta taustasta.
Ehkä 1100-luvun loppupuolelta?
Oletpas sinä varsinainen tietoviisas.
Se on kaunis.
Eikö olekin? Ihailen kaikkea persialaista.
- Olet siis ollut Persiassa? - Satoja kertoja.
Kuten myös Pietarissa, Pariisissa, Keskimaassa, kaukaisilla planeetoilla ja Shangri-lassa.
Eikä minun ole koskaan tarvinnut poistua tästä huoneesta. Kirjat ovat seikkailu.
Ne sisältävät murhia, tuhoa ja intohimoa.
Ne rakastavat kaikkia, jotka avaavat ne.
Jos lupaan olla koskematta mihinkään, -
voisinko lueskella täällä hetken?
Hänellä oli tapana käpertyä lukemaan tuolle ikkunapenkille.
Hänellä?
Äidilläsi.
Isälläsi oli tapana lukea hänelle täällä.
Tämä kuului äidillesi.
Jos edes kirjanmerkki on väärässä paikassa, lukitsen tämän huoneen -
etkä enää koskaan pääse sisään, sen voin luvata.
Sitten Dorian Gray avasi oven raolleen...
Kun hän teki niin...
- Näkemiin. - Vangittuna sisälle...
Kostonhimo...
Yritin varoittaa sinua.
Annoin sinulle tilaisuuden auttaa minua, mutta kieltäydyit.
Sinun olisi pitänyt vain lukea minut takaisin. Olisit voinut pitää kirjan.
Mutta sinun piti paeta. Joten käännyin Capricornin puoleen.
- Mitä? - Hän lupasi auttaa minua.
Mitä sinä olet tehnyt?
Meggie!
Ulkona on miehiä, jotka yrittävät murtaua sisään!
Meggie!
Varo, Mo!
Mortimer, kirjani!
- Tervehdys, Velhokieli. - Basta?
- Ikävöitkö minua? - Seis.
- Te lukutaidottomat ääliöt. - Pidättele häntä.
Tuhoatte mestariteoksia!
Mestariteoksia, senkin tietämättömät älykääpiöt!
Lopettakaa! Vannon, että tapan teidät kaikki.
Tiedätte, että pystyn siihen. Se vaatii vain pari sanaa.
Meidän ei tarvitse pelätä sanojasi, jos leikkaamme kielesi.
Muistat kai käyntikorttini?
Yksi, kaksi, kolme. Jos tuo ei tehoa...
Meillä on tyttäresi...
- Päästä irti. - Ketään ei satuteta.
- Tuli! Tuli. - Emmekö me sopineet niin?
Sovimme, sovimme, sovimme.
Pahat henget. Karkoitan teidät. Pahat henget. Karkoitan teidät.
- Isä! Isä! - Vie heidät autoon.
- Et ota heitäkin. - Capricornin määräys.
Tarvitsemme jotain, jolla voimme pakottaa -
isän lukemaan.
Meggie!
Älä sotke tytärtäni tähän. Hän on pelkkä lapsi.
- Ei, älä! - Mitä tämä on? Ainoa toivoni löytää vaimoni.
- Ainoa toivoni päästä kotiin! - Ei!
Mitä tämä on? Milloin kerrot, mistä on kyse?
Onko isäsi koskaan lukenut sinulle iltasatua, Meggie?
- Voisit kysyä häneltä miksi ei. - Anna se minulle.
Minä otan tuon.
Ei! Kirjani! Ei!
Tulkaa. Pitäkää kiirettä.
Kirjani!
Tule!
Meggie.
Missä me olemme?
He ovat täällä.
He tulevat.
- Miten viehättävää. - Sinun jälkeesi.
Ulos sieltä!
He ovat epäkohteliaita.
Liikettä. Liikettä.
Se tikittää.
Lentäviä apinoita.
- Mikä paikka tämä on? - En tiedä.
- Tervetuloa matalaan majaamme. - Nauttikaa vierailustanne.
En suostu jakamaan tätä likaista hökkeliä noiden olentojen kanssa!
- Menkää sisään. - Sisään siitä!
Mitä me täällä teemme, Mortimer?
Mistä nuo hirviöt tulivat?
Kirjoista.
- He tulivat ulos kirjoista. - Mitä sinä tarkoitat?
Teen sinut perinnöttömäksi, jos et ole nopea ja selkeä.
Tulivat ulos kirjoista? Mitä sinä tarkoitat?
Tule tänne.
Meggie.
Olet odottanut kuulla tämän tarinan.
Elinor, sinä olit kirjamessuilla, -
ja me olimme talonvahteina. Minä, Meggie, äitisi.
Sinä iltana olimme kirjastossa -
joten avasin juuri ostamamme kirjan.
Mustesydän.
Se oli hyvä kirja. Täynnä seikkailuja ja taikaa, -
ja olento nimeltään Varjo. Pelottava.
Luin useita lukuja ääneen, eikä mitään tapahtunut.
Sitten he ilmestyivät tyhjästä.
Kirjan keskiaikaisesta maailmasta. Ensin tuli Capricorn, -
Pahan herttuan palveluksessa oleva väkivaltainen roisto.
Sitten hänen veistä käyttävä apurinsa Basta.
Sitten Tomusormi.
Maagisia kykyjä omaava, kiertelevä tulentanssittaja.
- Ääneni toi heidät esiin. - Äänesi veti heidät ulos kirjasta?
Ja Meggien äiti meni sisään. Niin se toimii.
Sinä iltana Tomusormi pelasti meidät Capricornilta.
Vasta silloin tajusin, -
että Resa, äitisi, -
oli poissa.
He tulivat ulos kirjasta, ja hän meni sisään.
Resa!
Se oli viimeinen kerta kun luin sinulle, Meggie.
Yönä, jolloin menetimme äitisi.
Hän meni sisään kirjaan.
Hyvänen aika, Mortimer. Annoit minun ajatella pahoja asioita Resasta kaikki nämä vuodet.
- Miksi et kertonut? - Olisitko uskonut?
Haluat lukea äidin takaisin kirjasta.
Siksi olet etsinyt Mustesydäntä kaikki nämä vuodet.
Jos hän vain on elossa. Väität hänen olevan vankina kirjassa. Mistä tiedät?
Kuka niin sanoo? Jos hän on siellä, -
kuinka hän on selvinnyt yhdeksän vuotta, jos hirviöt ovat yhtään tuollaisia?
Tai pahempia. Mistä tiedät, missä on hän? Tai onko hän edes elossa?
Mistä tiedät?
- Se on aivan kuten kirjan kuvituksessa. - Pelottavaa.
Hirveä. Miehellä ei ole makua ollenkaan. Lopeta tuuppiminen!
Meggie, kuvittele olevasi kirjassa. Kirjoissa lapset pääsevät aina pakoon.
Eivätkä tee. Muistatko tulitikkutytön?
Hänet löydettiin kujalta jäätyneenä.
Liikettä.
Tulkaa sisään. Säästimme teille hyvät paikat.
Capricorn.
Käskin lopettaa tuuppimisen.
- Olet vanhentunut. - Sinulla on linna.
- Todellakin on. - Hiuksesi on myös leikattu.
Mukava linna maan syrjäisessä kolkassa -
kaukana uteliaista silmistä.
Sopeuduin aika hyvin maailmaanne, vai mitä?
Hän mahtaa olla tyttäresi. Paljon elämää elettävänä.
Sinä taas olet äänekäs, vanha eukko. Saat aikaan melua avaamatta suutasi.
Olet vain pala barbaarista roskakirjallisuutta.
Häijyytesi on samalla tasolla tyhmyytesi kanssa.
En tiedä, kuinka asiat ovat kioskikirjassasi, -
mutta meilläpäin ei tuhota kirjastoja.
Elämäntyöni tuhottu lukutaidottomien roistojen toimesta.
Kärsivällisyyteni ei riitä vanhojen suurisuisten naisten kanssa.
Tunnetkin lukijani. Darius, näytä vierailemme,
mitä olen joutunut kestämään.
- Lue tämä. - Mutta sanoit, -
ettei minun tarvitse lukea, kun hän on täällä.
Niin, mutta valehtelin sanoessani sen.
Lue kirja.
"Tähkäpäällä oli pitkät hiukset.
Hiukset olivat kuin kultalankaa.
Kun hän kuuli..."
Apua! Ei!
Apua!
Näettekö? Katsokaa kirjaimia hänen kasvoillaan.
Hän on vain puoliksi ulkona kirjasta.
Viekää hänet tyrmään ja leikatkaa hiukset.
En lue ääneen, jos sitä aiot.
- En, jos he ovat huoneessa. - Tuokaa tyttö tänne.
Pitäkää...
Homma toimii näin: teet, kuten käsken, -
tai tapan eukon ja lukitsen tyttäresi tyrmään ikuisiksi ajoiksi. Onko selvä?
Hienoa. Aloitetaanpa sitten.
Tämä on hieno kirja. Täynnä rikkauksia.
- Luenko aarteesta? - Jonkun täytyy maksaa korjauskulut, -
ja kaikki paikalliset on imetty kuiviin.
Varoituksen sana. En voi määrätä, mitä tulee ja menee.
- En tiedä, mitä tapahtuu. - Sittenhän tämä on hauskaa.
Annetaan mennä.
"Kasim katsoi luolan aarteita.
Kultaa ja hopeaa oli lattiasta kattoon.
Kasapäin silkkejä ja säkeittäin jalokiviä.
Kasim otti kaiken, mitä pystyi kantamaan, -
mutta löysi luolan oven suljettuna.
Allahin kautta, hän oli unohtanut salasanan.
Hän huusi: "Ohra, aukene!"
Ovi ei liikahtanutkaan. Kasim kutsui ovea kaikilla keksimillään jyvillä.
"Tattari, aukene! Hirssi, aukene!"
Ovi vain pysyi kiinni.
Sitten kuului lähestyvien kavioiden ääni."
Hiekkaa.
"Kasim etsi piilopaikkaa, mutta kaatui, levittäen kolikoita ympäriinsä.
Sitten kuului vaimea ääni: "Seesam, aukene!"
Oviaukko avautui -
paljastaen ikävän kokoelman -
rosvoja."
Mitä?
Näettekö?
Näin se tapahtuu.
Mitä minä sanoin?
Viekää hänet talliin ja syöttäkää tikittävälle krokotiilille.
Jos hän tuli ulos, kuka meni sisään?
Apua.
Minun vuoroni.
Minun vuoroni, kuten lupasit.
Sinun vuorosiko?
Tarkoitat tätä.
Tämä on todella harvinainen kirja. Olemme etsineet niitä vuosia.
En voi lähettää teitä takaisin. En tiedä tapaa.
Lähettää meitä takaisin?
Miksi haluaisimme palata, -
kun teidän maailmanne on niin houkutteleva?
Puhelimenne, aseenne ja...
- Mitä se tahmea juttu olikaan? - Ilmastointiteippiä.
Aivan, ilmastointiteippi. Rakastan ilmastointiteippiä.
Sitä paitsi, mitä minä olin Mustesydämessä?
Kyynpään kätyri. Eläen metsässä niiden likaisten petojen kanssa.
Katsokaa minua nyt.
Minulla on linna. En mene ikinä takaisin. Kukaan meistä ei mene.
Sen varmistamiseksi teen sen mitä aina teen, kun joku löytää tämän tylsän kirjan.
- Lupasit lähettää minut kotiin. - Tiedän, valehtelin silloin.
Minähän olen valehtelija. Valehtelen jatkuvasti.
Kaikkien näiden vuosien jälkeen sen pitäisi olla jo selvää.
- Ei! - Ei!
Ota se pois!
Ei!
Onko sinun tehtävä tuo joka ikinen kerta? Se on säälittävää.
Ei!
Vie palovammasi hoidettavaksi. Muuten joudun peruuttamaan jongleerausiltamme.
Tiedät, miten odotan jongleerausiltaamme. Pane heidät säilöön.
Darius, älä unohda ruokkia krokotiiliä.
Theseusksen tähden!
Ei hän tarkoittanut sitä. Hän vain on nälkäinen.
- Ei se ole hänen syytään. - Hän on minotauri.
Hän pystyy vaivoin kävelemään, kiitos Dariuksen ja hänen lukemisensa.
Sen typeryksen vastuulla on paljon. Me tulimme puolikas kirjaa kasvoihimme tatuoituna.
- Katsokaa, mitä hän teki silmälleni. - Luuletteko tuon olevan paha, katsokaa nenääni?
- Inhottava. - Niin... Hyvä on.
Voitte kuvitella, miten iloisia olemme tulostanne.
Ihastuneita. Nyt meillä on joku, joka osaa lukea kunnolla.
Satutin itseni.
Taas.
En ymmärrä sitä.
Mustesydämessä käteni eivät palaneet koskaan.
Mutta täällä!
Tulella ei ole huumorintajua.
Yritätkö taas paeta? Resa, luovuta.
Emme mene mihinkään.
Hetken -
pidin Mustesydäntä kädessäni.
Nyt se on tuhkaa.
Enkä koskaan pääse kotiin.
Mutta sinä... Sinulla on vielä toivoa.
Kun Darius luki sinut Mustemaailmasta, hän jätti äänesi kirjaan.
Mutta, jos voisit puhua, kertoisitko minulle tarinasi?
Kertoisitko?
Et.
Et kertoisi. Sen vuoksiko, miten minut on kirjoitettu?
Pidät minua heikkona ja petollisena.
Minussa on muutakin.
Ei kaikkea.
Tämä on unta.
Oletko kunnossa?
- Mikä nimesi on? - Nimeni on Farid.
- Kuulutko 40 rosvoon? - Lopeta puhumasta minulle.
Tyhmä tyttö, etkö tiedä, että unelle puhuminen tuottaa huonoa onnea?
Jos puhut unelle, et koskaan löydä paluutietä.
"Tyhmä." Sinä se luulet olevasi unessa. Yritin vain olla kiltti.
Jatka vain mutinaasi, arvaa välitänkö?
Tämä on pelkkää unta.
Tule kotiin. Ole kiltti, tule kotiin.
Hyvää huomenta.
Kiitos.
Kuinka voin ikinä korvata tätä?
Resa, vaikka löytäisinkin avaimen, minne menisit?
Tämäkö on perheesi?
Hänkö on miehesi?
Tyttäresi?
Menit kirjaan tullessani ulos.
Ja sitten Darius luki sinut taas ulos.
Gwin.
OLETKO NÄHNYT PERHETTÄNi?
Autan sinut näistä ketjuista, ja sitten menet kotiin.
Tavataan talleilla.
En ole koskaan ennen hallinnut sitä niin.
Tiedän saavani Resan kirjasta.
Ja ehkä lähetettyä Capricornin takaisin. On vain löydettävä uusi kappale.
Edellisen löytämiseen meni yhdeksän vuotta.
Kirjailijalla on varmasti yksi.
Jos hän on elossa, varmasti hänellä on. Jonkun on tiedettävä, missä hän asuu.
Hienoa. Nytkö yritämme paeta?
Joko se, tai olemme tikittävän krokotiilin ruokaa.
Jonkun on pysäytettävä hänet.
Ennen kuin sanotte mitään, tulin pelastamaan niskanne.
Pantuasi ne ensin hakkuupölkylle?
Haluat vaimosi yhtä paljon takaisin, kuin minä haluan perheeni luokse.
Jos luulette Mustesydän-kirjoja olevan vielä lisää, mennään etsimään se.
Miten aiot saada meidät pakoon?
Sivu 14.
Suuri myrsky.
- Menkää linnaan! - Vauhtia!
"Kaukaa pohjoisesta kuului tuulen matala ujellus ja Henry-setä ja Dorothy näkivät -
pitkän ruohon taipuvan tulevan myrskyn edessä."
"Hirmumyrsky on tulossa. Haen tavarat varastosta."
Hyvät koirat.
"Yhtäkkiä Henry-setä nousi."
Poistukaa torilta!
"Hän juoksi kohti vajaa, jossa lehmiä ja hevosia pidettiin.
Em-täti keskeytti työnsä ja tuli ovelle. Jo vilkaisu kertoi, että vaara oli käsillä.
"Nopeasti, Dorothy," hän huusi. "Juokse kellariin!"
Sitten tapahtui outo asia.
Talo pyöri ympäri muutaman kerran ja nousi hitaasti ilmaan.
Dorothystä tuntui kuin olisi ollut ilmapallossa."
Tuon pitäisi tepsiä.
Häivytään täältä!
Hänen on täytynyt juosta pakoon.
Auttakaa!
- Nopeasti. - Suoraan eteenpäin!
Nouse ylös.
Olit oikeassa.
- Gwin! - Meggie!
Meggie!
Liikkumatta!
Varokaa!
Tomusormi.
Minne menemme?
Älkää jättäkö minua.
Vangit karkaavat!
- Juoskaa! - Nopeasti sisään.
Sisään!
- Ota avaimet, pian! - Mikä näistä?
Se, jossa on yhdeksikkö. Odota! Gwin.
Ala tulla, Gwin!
Pitäkää kiinni.
Varo.
- Luuletko vieläkin tätä uneksi? - Mitä muuta tämä voisi olla?
Lennämme.
Vai lentääkö yö meidän ylitsemme?
- Hän asuu Alassiossa. - Missä suunnassa se on?
- Etelässä. - Voisitko sanoa tarkemmin?
- Voittaa kamelikyydin. - Farid.
Huligaani. Farid, toin vaatteita.
Jäädyt muuten kuoliaaksi. Nähtävästi tämä on oikea paikka.
Kalakauppias sanoi hänen asuvan torin laidalla.
Hienoa.
- Minä en tule. - Sinun on tultava, muuten hän ei usko.
Osaat olla suostuttelukykyinen.
- Puhuit minut ulos kirjasta. - Kirja on aivan käsillämme...
Olet peloissasi.
Et ole lukenut Mustesydäntä, ethän?
Mitä luettavaa siinä on? Olen elänyt sen.
- Loppua lukuun ottamatta, eikä se kiinnostakaan minua. - Miksei?
Tiedätkö oman tarinasi lopun, Meggie?
Et, etkä tuskin haluakaan.
Kuin kääntäisi jännityskertomuksen viimeiselle sivulle.
- Mitä hauskaa siinä olisi? - Luulen tietäväni, miten tarinani päättyy.
- Menen kotiin. - Miksi?
Tämä on liian todellista minulle. Pidän tarinoista, -
jotka tajuavat pysyä kirjan sivuilla.
Haluan palata häväistyjen kirjojeni luokse. Haluan kunnostaa ja järjestää ne.
- Minä teen sen. - Tässä on vähän rahaa.
Ostin jo lippuni.
Näkemiin. Onnea matkaan.
- Anna hänen mennä. - Älä vilustu.
Sen täytyy olla tämä.
Juuri se.
- Herra Fenoglio? - Minä olen.
Olen Mortimer Folchart.
Olen Meggie. Minäkin haluan kirjailijaksi.
Antakaa jotakin, johon kirjoittaa. Nopeasti, minulla on kakku uunissa.
Älkää seiskö kuin suolapatsaat. Antakaa kynä, jotta voin antaa nimikirjoitukseni.
- Emme halua sellaista. - Ette halua nimikirjoitustani?
Miksi sitten soititte ovikelloani?
Tomusormi on torilla. Karkasimme juuri Capricornin kylästä, -
ettekä arvaa, mitä Basta yritti tehdä.
Mitä?
Tule kotiin.
Ole kiltti, ja tule kotiin.
Hyvä tarina, myönnettäköön. Velhokielet ovat hieno idea. Olisinpa keksinyt sen.
Liian absurdia vakavasti otettavaksi. Tiedän hahmojeni olevan niin uskottavia, -
että ne tuntuvat alkavan elämään. Mutta se ei ole mahdollista.
Aivan kuten kuvittelinkin.